Tekstityksen versionumero: 1.3 Päiväys: 30.05.2009
Suomennos: jazzzombie, Snagglepuss, didona, Newton, myttyli, Repekki, Skibe ja CokeHero
Oikoluku: Haunted
Berliini, Saksa
Et herättänyt minua.
- Nukuit vielä. - Jätit minut nukkumaan, koska et kestä syödä aamiaista kanssani.
Keitin sinulle munan. En olisi tehnyt sitä, jos en haluaisi nähdä sinua.
- Teetä vai kahvia? - Jääkö yksikään nainen -
tarpeeksi pitkäksi ajaksi selvittääkseen, mitä ihmettä pääsi sisällä liikkuu?
Mitä teet tänä iltana?
- Tapaan tyttäreni. - Tyttäresikö?
- Olet vaiennut hänestä. - Niinkö?
Hän on ollut vuoden ulkomailla.
Halusitko teetä?
Lähden nyt.
Pidä hauskaa tyttäresi kanssa.
Liput, kiitos.
Neustadt, Länsi-Saksa, 1958
Sinä siellä!
Varo jalkojasi.
Hei, poika.
Ylös.
Kaikki on kunnossa.
Missä asut?
Se on tässä lähellä. Pärjään nyt itsekin. Kiitos.
Hyvästi.
Pidä huolta itsestäsi.
Olen huolissani hänestä.
- Hän näyttää huonolta. - Poika sanoi, ettei tarvitse lääkäriä.
- Tarvitsee hän. - En tarvitse lääkäriä.
- Hyvä. - Peter!
Emme kiistele tästä enää.
Kuinka vanha olitkaan?
- Michael on viisitoista. - Hänellä on tulirokko.
Hänen täytyy viettää vuoteenomana vähintään muutama kuukausi.
Eristettyinä muista.
Emily, pysy kauempana. Se voi tarttua.
Emily?
Kuinka voit?
Paremmin.
Minun piti kertoa sinulle, -
että sinä päivänä, kun sairastuin, nainen auttoi minua.
- Auttoi sinua? - Niin. Saattoi minut kotiin.
Onko sinulla hänen osoitettaan?
Niin?
Toin nämä kukat kiittääkseni teitä.
Laita ne tuonne tiskialtaaseen.
Olisin tullut aiemmin, mutta olen ollut vuoteenomana kolme kuukautta.
- Voitko paremmin nyt? - Kyllä, kiitos.
- Oletko aina ollut heikko? - En ollut ennen ollut sairaana.
Se on todella tylsää. Ei mitään tekemistä.
En jaksanut edes lukea.
Kiitos vielä kerran.
Odota.
Kävelen kanssasi. Minun täytyy mennä töihin.
Odota käytävässä, kun vaihdan vaatteeni.
Alakerrassa on vielä kaksi sankoa. Täytä ne ja tuo ylös.
Näytät naurettavalta. Katso itseäsi, poika.
Et voi mennä kotiin tuon näköisenä.
Riisu vaatteesi. Laitan kylvyn valumaan.
Kylvetkö aina housut jalassa?
Ei hätää. En katso.
Haen sinulle pyyhkeen.
Siksi siis palasit.
Olet todella kaunis.
Mitä höpötät?
Katso minua, poika.
Hitaasti.
- Olet pahoittanut äitisi mielen. - Montako kertaa vielä? Sanoin jo anteeksi.
- Pelästytit hänet. - Eksyin. Siinä kaikki.
Siksi olin myöhässä. Saisinko lisää?
Kuinka joku voi eksyä omassa kotikaupungissaan?
Olin menossa linnalle, mutta päädyinkin urheilukentälle.
- Ne ovat aivan eri suunnassa. - Tämä ei kuulu sinulle. - Hän valehtelee.
Ei hän valehtele.
Michael ei valehtele koskaan.
Isä, olen päättänyt palata kouluun huomenna.
- Tohtori sanoi, että tarvitset vielä kolme viikkoa. - Menen silti.
Peter!
Näinkö?
Juuri niin.
Ei niin nopeasti.
Ei mitään hätää.
Tee se uudestaan.
Mikä sinun nimesi on?
- Mitä? - Nimesi?
- Miksi haluat tietää? - Olen käynyt täällä jo kolmesti.
Haluan tietää nimesi. Mitä pahaa siinä on?
Ei mitään, poika. Siinä ei ole mitään vikaa.
- Se on Hanna. - Näytät niin epäluuloiselta.
- Mikä sinun nimesi on, poika? - Michael.
Michael.
Olen siis Michaelin kanssa.
- Hanna. - Salamyhkäisyyden käsite -
on keskeinen länsimaalaisessa kirjallisuudessa.
Henkilöhahmon olemassaolon syyn -
määrittelevät tietyt tiedot omaavat ihmiset.
Tämä on toisinaan -
kieroutunutta ja joskus jaloa.
Sitä ei haluta paljastaa.
Et ole kertonut, mitä opiskelet.
Mitäkö opiskelen?
Koulussa.
- Luetko kieliä? - Kyllä.
- Mitä kieliä? - Latinaa.
Sano jotain latinaksi.
Se on Horatiusta.
Hurmaavaa.
Haluatko kuulla kreikkaa?
- Kaunista. - Mistä tiedät?
Mistä tiedät, kun sinulla ei ole aavistustakaan, mitä se tarkoittaa?
- Opiskeletko mitään saksaksi? - Näytelmää.
Sen on kirjoittanut Gotthold Ephraim Lessing. Oletko kuullut hänestä?
Näytelmän nimi on "Emilia Galotti". Voit lukea sen.
Kuuntelen mieluummin sinua.
Selvä.
Näytös yksi. Kohtaus yksi.
Tapahtumapaikka: yksi prinssin makuuhuoneista.
Prinssi...
En ole kovin hyvä.
Anna mennä.
"Valitusta. Aina vain valitusta.
Herran tähden. Onko elämässä muuta kuin työ?
Jotkut vielä kadehtivat meitä."
Taidat olla hyvä siinä?
Missä?
Lukemisessa.
Mikä naurattaa?
Luulin, etten ole hyvä missään.
Mitä sinä teet? Mitä tämä on?
- Miksi käyttäydyit kuin et tuntisi minua? - Sinä et halua tuntea minua!
Näit minut ensimmäisessä vaunussa. Miksi menit toiseen?
Mitä luulit minun tekevän? Miksi luulet minun olleen siellä?
Mistä minä tietäisin. Olen ollut töissä. Tarvitsen kylvyn.
Haluaisin olla yksin. Poistuisitko?
En halunnut järkyttää sinua.
Et pysty järkyttämään minua.
Et merkitse niin paljoa.
En tiedä, mitä sanoa.
En ole ennen ollut naisen kanssa.
Olemme olleet yhdessä neljä viikkoa.
En voi elää ilman sinua.
Ajatuskin siitä tappaa minut.
Menin toiseen vaunuun, koska luulin, että saattaisit suudella minua.
Luulitko, että rakastelisimme raitiovaunussa?
Puhuitko totta? Enkö merkitse sinulle mitään?
Annatko anteeksi?
Rakastatko minua?
- Onko sinulla kirjaa? - On.
Otin aamulla mukaani.
- Mikä se on? - Homeroksen "Odysseia". Se on kotitehtäväni.
Muutamme asioiden järjestystä.
Luet minulle ensin, poika. Sitten rakastelemme.
- Homeroksen "Odysseia". - Mikä Odysseia on?
Se on matka. Tarina kertoo matkasta.
Hyvä.
"Laula minulle miehestä, muusa. Maita ja mantuja vaeltaneesta.
Monesti joutui kurssiltaan harhaan. Hän, joka kerran ryösti pyhän Troijan."
Tule tänne.
"Hän pani kätensä hänen huulilleen.
Hän oli kuollut.
Enää hän ei tarvinnut apua."
"Työntäydyin pois paikasta ja kohtasin pienen avoimen tilkun kuin makuuhuoneen.
Kaikki riippui köynnöksissä. Löysin sieltä miehen, joka nukkui.
Kautta Jinksin, se oli vanha Jimini."
"Laskeuduttuasi oletin, että saisin sinut kiinni -
ongelmitta. Mutta nähdessäni sen talon, minä..."
"Rouva Chatterley tunsi miehen alastoman ihon kosketuksen -
tämän tullessa hänen sisäänsä.
- Hetken hän oli vielä..." - Tämä on kuvottavaa.
- Mistä sait tämän? - Lainasin sen eräältä koulussa.
Sinun sietäisi hävetä.
Jatka.
"Kautta miljardin merirokon ja myrskyn. Se on vettä!
Mitä sitten odotit sen olevan?"
- Viskiä. - "Viskiä! Tuhannen tulimaista!
Viskiä? Kapteeni hyvä, ette voi olla tosissanne."
Riittää tältä päivältä.
Voisitkohan saada hieman vapaata?
- Voisimme mennä retkelle. - Minkälaiselle retkelle?
Pyöräretkelle. Pariksi päiväksi vain.
Minulla on opaskirja. Olen suunnitellut reittiä.
Katso! Mitä pidät?
Luulen, että pidät suunnittelusta.
"En pelkää.
En pelkää mitään.
Mitä enemmän kärsin, sitä enemmän rakastan.
Vaara vain vahvistaa rakkauttani.
Hioo sitä, antaa sille uusia vivahteita.
Olen ainoa enkeli, jota tarvitset.
Kuolet kauniimpana kuin synnyit.
Taivas ottaa sinut takaisin ja katsoo sinuun sanoen:
Vain yksi asia voi tehdä sielusta täydellisen, -
ja se on rakkaus."
Anteeksi.
Oletteko jo päättäneet?
Mitä sinä otat?
Tilaa sinä. Otan samaa kuin sinäkin.
Kiitos. Toivottavasti äitisi oli tyytyväinen.
Kiitos. Hän nautti ateriastaan hyvin paljon.
Näytän, minne olemme menossa.
Ei sinun tarvitse. En halua tietää.
- Mitä teet? - Kirjoitan runoa. Sinusta.
- Saanko kuulla sen? - Se ei ole valmis.
Luen sen sinulle joskus.
- Huomenta, Henry. - Huomenta, herra Berg.
- Huone 306. - Kiitoksia.
- Kaikki hyvin, Michael? - Kyllä vain.
Sinun on paras kiirehtiä. Tiedät, millainen hän on.
Onnea!
Nouskaa ylös, olkaa hyvät.
Istukaa, olkaa hyvät.
Vastaaja, olkaa hyvä.
- Hei. - Hei.
- Mitä hän sanoi sinulle? - Hän sanoi: hei.
Toivottakaa uudet opiskelutoverinne tervetulleeksi ja olkaa heille huomaavaisia.
- Istukaa. - Hei.
- Nimeni on Sophia. - Olen Michael.
Odysseia. Ottakaa kirjanne esille.
Kaikki uskovat, että Homeros kirjoittaa kotiinpaluusta, -
mutta tosi asiassa "Odysseia" on kirja matkasta.
Koti on paikka, josta unelmoit...
Berg, tarkoitukseni ei ole häiritä, mutta opiskelemme Homerosta, emme Sophiaa.
- Eikö olekin mahtavaa. - Todellakin. Tästä tulee upea kesä.
- Miksi lähdet näin aikaisin? - Hän lähtee aina aikaisin.
- Onko sinulla kiire johonkin? - Nähdään huomenna.
Anteeksi, että olen myöhässä.
Koulussa meni pidempään.
Minulla on uusi kirja.
"Nainen ja pieni koira."
Anton Tšehovin kirjoittama.
"Puhuttiin, että rantakadulle oli ilmestynyt uusi kasvo.
Nainen pienen koiran kanssa."
Schmitz! Hetkinen.
Luin sinua koskevat lausunnot. Jokainen niistä ylisti sinua.
Tästä lähtien työskentelet toimistossa.
Saat ylennyksen. Onnittelut.
Häivytään täältä!
Tule, Michael. Olemme lähdössä.
Tämä on syntymäpäiväyllätyksesi.
Tule! Mitä nyt?
- Olen todella pahoillani. - Ajattelimme, että pitäisit siitä.
Juomme muutaman oluen ja tanssimme.
- Olen sopinut muuta. - Michael, ole kiltti.
Michael?
"Tähtien kuvajaiset sekä valot vapisivat ja tärisivät joen pengermällä."
- Älä, älä... - Mitä?
- Lopeta. - Mikä nyt on vialla?
Ei mikään.
Ei yhtään mikään.
Et koskaan kysy mitään.
Et koskaan viitsi kysyä, mitä minulle kuuluu.
Et koskaan kerro.
Tänään vain sattuu olemaan syntymäpäiväni.
Syntymäpäiväni, siinä kaikki.
- Et ole edes kysynyt milloin se on. - Jos haluat riidellä...
En halua riidellä. Mikä sinua vaivaa?
Ei kuulu sinulle!
Kaikki menee aina sinun ehdoillasi.
Teemme mitä sinä haluat. Se on aina niin. Ystäväni aikoivat järjestää minulle juhlat.
Miksi sitten olet täällä? Mene juhliisi. Sitähän sinä haluat.
Minä olen aina se, joka pyytää anteeksi.
Sinun ei tarvitse pyytää anteeksi. Kenenkään ei tarvitse pyytää anteeksi.
Sota ja rauha, poika.
Sinun on palattava ystäviesi luo.
Oletko kunnossa?
Se on hän.
Hyvä.
Hae pojalle jotain syötävää.
Tiesimme kaikki, että palaat lopulta luoksemme.
Herra Berg? Kello on kahdeksan. Tyttärenne.
Kiitos.
Julia.
- Et kai joutunut odottamaan? - Olin aikaisessa.
Tervetuloa takaisin.
Mitä päätit?
En tiedä. Olen onnellinen paluustani Berliiniin.
Oletko nähnyt äitiäsi?
Halusin vain päästä pois, ei muuta.
Olihan se Pariisi, mutta olisi se voinut olla jokin muukin.
Pois vanhempiesi luota?
Tiedän olleeni hankala.
En ollut aina avoin sinulle.
En ole avoin kenellekään.
Tiesin sinun olevan etäinen.
Oletin aina syyn olevan minussa.
Julia.
Kuinka väärässä oletkaan.
- Nähdään pian. - Nähdään.
- Hyvää yötä, isä. - Hyvää yötä, Julia.
Ne, jotka kuuluvat seminaariryhmään, jääkää tähän huoneeseen.
Professori Rohl saapuu kohta.
Heidelbergin oikeustieteiden oppilaitos 1966
Ryhmämme on melko pieni.
Pieni ryhmä valikoituja henkilöitä.
Tämä on ainutlaatuinen seminaari.
Aloitamme kirjalistalla, herrat.
- Karl Jaspers. - Ja neidit...
"Saksalaisten syyllisyyden kysymys."
Täällä sinä siis olet.
Tule sisään.
Otat opiskelun vakavasti.
- Enpä tiedä. - Olet vakavamielinen poika.
Sellaiseksi minä synnyin.
Entä sinä? Oletko sinä vakava?
Oletko varma, että haluat opiskella tänään?
Olen.
Mutten opiskele joka päivä.
Nähdään huomenna.
Tarvitsetko apua?
- Miksi nämä poliisit? - He ovat huolissaan mielenosoittajista.
- Kummasta osapuolesta? - Molemmista.
Mikä sirkus.
Nouskaa ylös.
Valokuvaajia pyydetään poistumaan.
Istunto on alkanut. Istukaa, olkaa hyvät.
Kuulemme ensin molempien osapuolten asianajajien näkemykset.
Kuuntelemme perustelut siitä, pitääkö syytetyt pitää vangittuna tulevaan oikeudenkäyntiin asti.
- Otan tapaukset käsittelyyn yksitellen... - Tarvitsetko kynää?
- Minulla on jo kynä. - Hanna Schmitz.
- Onko nimesi Hanna Schmitz? - Kyllä.
Voisitteko puhua kovempaa?
- Nimeni on Hanna Schmitz. - Kiitos.
Synnyitte lokakuun 22. päivä, 1922?
- Kyllä. - Hermannstadtissa.
Ja olette nyt 43-vuotias?
- Kyllä. - Liityit SS-joukkoihin vuonna 1943?
- Kyllä. - Mikä oli liittymisesi syy?
Työskentelit samaan aikaan Siemensin tehtaalla?
- Kyllä. - Sinulle tarjottiin ylennystä.
Miksi mieluummin liityit SS-joukkoihin?
- Vastalause. - Muotoilen kysymykseni uudestaan.
Yritän vain selvittää, liittyikö hän SS-joukkoihin vapaaehtoisesti.
Omasta tahdostaan.
- Kuulin, että heillä olisi töitä. - Jatka.
Työskentelin Siemensillä, kun kuulin, että SS hakee työntekijöitä.
Tiesitkö, minkälaista työtä sinun odotettiin tekevän?
He etsivät vartijoita.
- Hain siihen työhön. - Työskentelit ensin Auschwitzissa?
- Kyllä. - Vuoteen 1944.
Sitten sinut siirrettiin pienempään leiriin lähellä Krakovaa?
- Kyllä. - Oletko kunnossa?
- Autoit vankien siirrossa talvella 1944, niin kutsutuilla kuolonmarsseilla? - Olen kunnossa.
- Mitä pidit? - En tiedä.
Erilaista kuin olin odottanut.
Niinkö? Millaista odotit?
Minusta se oli jännittävää.
Jännittävää? Miksi?
Koska se oli oikeudenkäynti.
Yhteiskunnat luulevat toimivansa moraalin pohjalta.
Mutta se ei ole totta. Ne toimivat lain pohjalta.
Et ole syyllistynyt mihinkään vain työskentelemällä Auschwitzissa.
Auschwitzissa työskenteli kahdeksantuhatta ihmistä.
Tarkalleen 19 on tuomittu, ja vain kuusi heistä murhasta.
Todistaakseen murhan täytyy todistaa aikomus.
Laki sanoo niin.
Kysymys ei ole siitä, oliko se väärin, -
vaan siitä, oliko se laillista?
Emme puhu nykyisestä lainsäädännöstä.
Kyse on sen ajan säädännöstä.
- Mutta eikö se ole... - Mitä?
- Kapeakatseista? - Laki on kapea.
Toisaalta, epäilen ihmisten, jotka tappavat toisia ihmisiä -
tietävän, että se on väärin.
Neiti Schmitz, tunnetteko tämän kirjan?
- Kyllä. - Osia siitä on jo luettu ääneen oikeudessa.
Sen on kirjoittanut selviytyjä, -
vanki, joka selviytyi. Ilana Mather.
Hän oli leirillä ollessaan lapsi, eikö totta?
- Äitinsä kanssa. - Kyllä.
Kirjassa hän kuvailee valintaprosessia.
Joka kuukausi työnteon jälkeen valittiin 60 vankia.
Lähetettäviksi sivuleiristä takaisin Auschwitziin.
Pitääkö paikkansa?
- Pitää paikkansa. - Tähän saakka muut syytetyt -
ovat kiistäneet tiukasti olleensa osa tätä prosessia.
Nyt kysyn teiltä: Olitteko te osa sitä?
Kyllä.
- Te siis autoitte valinnoissa? - Kyllä.
Myönnätte sen?
Kuinka valinta tehtiin?
Vartijoita oli kuusi, -
joten päätimme, että jokainen valitsee kymmenen ihmistä.
Teimme aina samoin.
Valitsimme kukin kymmenen.
Väitätte siis muidenkin syytettyjen osallistuneen?
- Teimme kaikki samoin. - Vaikka he ovat kiistäneet?
On helpompaa puhua monikossa, eikö totta neiti Schmitz?
Tajuatteko tuominneenne heidät kuolemaan?
Kyllä, mutta uusia naisia saapui koko ajan, -
joten vanhojen täytyi tehdä tilaa.
- En ole varma ymmärrättekö... - Emme voineet pitää kaikkia.
- Tilaa ei ollut. - Ei, mutta tarkoitankin...
Muotoilen kysymyksen uudestaan. Tehdäksenne tilaa valitsitte naisia, -
sanoen, että sinut ja sinut lähetetään takaisin tapettavaksi?
Mitä olisitte itse tehneet?
Eikö minun olisi pitänyt mennä Siemensille töihin?
Rouva Mather, teidän vuoronne.
Menkää, menkää.
- Missä Michael on? - En tiedä.
Kirjassanne kuvailette valintaprosessia.
Kyllä. Meidät laitettiin töihin -
ja kun meistä ei enää ollut heille hyötyä, -
he lähettivät meidät takaisin Auschwitziin tapettavaksi.
- Onko tässä salissa ihmisiä, jotka tekivät valinnat? - Kyllä.
Teidän täytyy tunnistaa heidät. Voitteko osoittaa heitä?
Hän.
Ja hän.
Hän.
Ja hän.
Hän.
Ja hän.
Kiitos. Voitte jatkaa.
Jokainen vartija valitsi tietyn määrän naisia. Hanna Schmitz valitsi eri tavalla.
Miten?
Hänellä oli suosikkeja. Yleensä nuoria tyttöjä.
Kaikki huomasivat sen.
Hän antoi heille ruokaa ja nukkumapaikan.
Iltaisin hän pyysi heitä liittymään seuraansa.
Ajattelimme kaikki... Voitte kuvitella mitä ajattelimme.
Sitten saimme selville, -
että hän käski naisia lukemaan ääneen.
He lukivat hänelle.
Ensin ajattelimme hänen olevan muita lempeämpi, -
inhimillisempi ja kiltimpi.
Useimmiten hän valitsi heikot ja sairaat -
melkein kuin suojellakseen heitä.
Mutta hän tapatti heidät suoraan.
Onko se kiltimpää?
Siirtykäämme itse marssiin.
Ymmärsin, että teitä ja tytärtänne marssitettiin kuukausia?
Talvella 1944 leirimme suljettiin.
Meidän piti vain jatkaa matkaa. Määränpää muuttui joka päivä.
Naisia kuoli ympärillemme lumeen.
Puolet meistä kuoli marsseilla. Tyttäreni sanookin kirjassa: -
Enemmänkin kuolonlaukka, kuin marssi.
Kerro yöstä kirkossa.
Sinä yönä olimme onnekkaita, sillä meillä oli katto päällämme.
Jatkakaa.
Saavuimme kylään -
ja vartijat ottivat tapansa mukaan parhaimmat paikat. He ottivat kirkkoherran talon.
Mutta antoivat meidän nukkua kirkossa.
Pommitus alkoi keskellä yötä.
Kirkkoon osui.
Aluksi kuulimme vain tulen äänet tornista.
Sitten näimme palavat orret.
Ne alkoivat putoilla lattialle.
Kaikki kiirehtivät -
ja juoksivat oville.
Mutta ovet oli lukittu ulkoa.
Kirkko paloi maan tasalle. Eikä kukaan tullut avaamaan ovia?
Pitääkö paikkansa?
- Ei kukaan. - Vaikka olitte palamassa hengiltä?
Kuinka moni kuoli?
Kaikki.
Mutta te selvisitte?
Kiitos.
Kiitoksia, että tulitte maahamme -
todistamaan.
En tiedä, mitä me teemme enää täällä.
- Etkö? - Käsket ajattelemaan kuin asianajajat, -
mutta tässä on jotakin etovaa.
- Kuinka niin? - Tämä tapahtui juutalaisille, ei saksalaisille.
- Mitä yritämme? - Yritämme ymmärtää!
Kuusi naista lukitsi 300 juutalaista kirkkoon ja antoi heidän palaa. Mitä pitäisi ymmärtää?
Kerro! Mitä ymmärrettävää siinä on?
Uskoin alussa tähän oikeudenkäyntiin. Ajattelin sen olevan hyvä asia.
Nyt uskon sen olevan vain harhautus.
Miten niin?
Valitaan kuusi naista ja viedään heidät oikeuteen.
Sanotaan heidän olevan pahoja ja syyllisiä.
Koska yksi uhreista sattui kirjoittamaan kirjan.
Siksi he ovat ainoina oikeudessa.
Tiedättekö montako leiriä Euroopassa oli?
Ihmiset miettivät, kuinka paljon siitä tiedettiin?
Kuka tiesi ja mitä? Kaikki tiesivät!
Vanhemmistamme ja opettajistamme lähtien. Kyse ei ole siitä.
Kyse on siitä, miten se sallittiin?
Ja miksi ette tappaneet itseänne saadessanne tietää?
Leirejä oli tuhansia. Kaikki tiesivät.
- Katso sitä naista. - Ketä niistä?
Sitä, jota aina tuijotat.
Anteeksi vain, mutta niin teet.
En tiedä, ketä tarkoitat.
Tiedätkö, mitä minä tekisin?
Ottaisin aseen ja ampuisin hänet itse.
Heidät kaikki.
Miksi ette avanneet ovia?
Olen kysynyt samaa kaikilta, saamatta vastausta.
Kaksi uhria on paikalla salissa. He ansaitsevat vastauksen.
Tässä on SS-joukkojen raportti. Kaikille on jaettu kopiot.
Kirjoititte, hyväksyitte ja allekirjoititte tämän raportin heti tapahtuman jälkeen.
Väitätte saaneenne tietää palosta vasta jälkeenpäin.
Mutta sehän ei pidä paikkaansa?
Se ei ole totta.
En ymmärrä kysymystänne.
Ensimmäisenä kysyn, miksi ette avanneet ovia?
Syy on itsestään selvä.
- Emme voineet. - Miksi ette?
Olimme vartijoita.
Työmme oli vahtia vankeja.
Emme voineet antaa heidän karata.
Ymmärrän. Jos he olisivat karanneet, teitä olisi voitu syyttää?
Teidät olisi voitu jopa teloittaa? Mitä sitten?
Jos olisimme avanneet ovet, olisi syntynyt kaaos.
Kuinka olisimme palauttaneet järjestyksen?
Kaikki tapahtui niin nopeasti. Satoi lunta. Pommit.
Liekit. Koko kylä oli liekeissä.
Sitten alkoi kiljuminen, joka vain paheni.
Jos kaikki olisivat juosseet ulos, emme olisi voineet antaa heidän paeta.
Olimme vastuussa heistä.
Olitte siis perillä tilanteesta. Teitte valinnan.
Annoitte heidän ennemin kuolla, -
kuin otitte riskin, että he pakenenisivat.
Muut syytetyt ovat tehneet syytöksen teitä vastaan.
Oletteko kuulleet tämän syytöksen?
He sanovat teidän johtaneen toimintaa.
Se ei ole totta, olin vain yksi vartijoista.
- Hän sitä johti! - Se oli hänen ideansa. - Tietenkin oli.
- Kirjoititteko te raportin? - En, päätimme siitä yhdessä.
- Kirjoitimme sen kaikki yhdessä. - Hän sen kirjoitti!
- Onko se totta? - Sinä sen teit!
- Onko sillä väliä? - Hän kirjoitti sen.
Haluan mallin käsialastanne.
- Käsialastani? - Tietääksemme, kuka raportin kirjoitti.
Anteeksi, mutta en pidä sitä oikeellisena. Melkein 20 vuotta on kulunut.
Viekää hänelle tämä paperi. Oikeudenpalvelija, lähestykää istuinta.
Vertaatteko käsialaa kahdenkymmenen vuoden takaiseen?
Minua ei kumota omassa salissani.
Kuuntelen mieluummin sinua.
Ei tarvitse.
Minä kirjoitin raportin.
Hiljaisuus salissa.
Järjestystä.
Olet jättänyt seminaareja väliin.
Minulla on tietoja yhdestä syytetystä.
- Jotakin mitä he eivät myönnä. - Mitä tietoja?
Ei minun tarvitse edes sanoa. Se on päivänselvää.
Sinulla on moraalinen velvollisuus esittää tietosi oikeudelle.
Tämä tieto sattuu suosimaan syytettyä.
Se auttaa hänen asiaansa.
Voi jopa vaikuttaa lopputulokseen, ainakin tuomioon.
- Niin? - On ongelma.
Syytetty itse päätti pitää tiedon salassa.
- Pieni hetki. - Anteeksi.
Mistä syystä?
Häntä hävettää.
Hävettää mikä?
- Oletko puhunut hänelle? - En tietenkään.
Miten niin "ette tietenkään"?
En voi.
En voi tehdä sitä.
En voi puhua hänelle.
Tunteemme eivät ole tärkeitä, vaan täysin epäoleellisia.
Kyse on siitä, mitä teemme.
Jos sinunlaisesi eivät opi minunlaisilleni tapahtuneesta -
niin mikä ihme on kaiken tarkoitus?
Schmitz.
Teille on vieras.
Hiljaisuus!
Aika loppui.
Tuletko sisään?
Sinulla kesti.
Mikä on vialla?
Minne matka?
Anteeksi.
Tahdon nukkua yksin.
Tulen ihan kohta.
Natsi! Natsihuora!
Hiljaa salissa!
Nouskaa ylös.
Oikeus on todennut syytettyjen -
Rita Beckhart, Caroline Steinhoff, Regina Kroit, -
Angela Zeva ja Andrea Lumen, -
syyllistyneen avunantoon ja murhan yllytykseen 300 tapauksessa.
Oikeus on todennut syytetyn Hanna Schmitz, -
syyllistyneen murhaan 300 tapauksessa.
Oikeus tuomitsee syytetyt seuraavasti: -
Rita Beckhart, Caroline Steinhoff, Regina Kroit, -
Angela Zeva ja Andrea Lumen, -
teidät tuomitaan vankilaan neljäksi vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi.
Hanna Schmitz, -
tunnustuksesi ja erityisen roolisi vuoksi -
olet eri kategoriassa.
Oikeus tuomitsee syytetyn Schmitz elinkautiseen vankeuteen.
- Minne olemme menossa? - Sanoin että kerron, kun pääsemme sinne.
- Sanoit pitäväsi yllätyksistä. - Niin pidänkin.
Neustadt, Länsi-Saksa 1976
Eikö hän olekin kasvanut?
En tiedä. Olen nähnyt hänet viimeksi niin kauan sitten. Mistä tietäisin?
Se on minun vikani. Meidän ei olisi pitäny tulla ilmoittamatta.
Isä muuttaa omaan kotiin.
Äiti, minulla on huonoja uutisia.
Julia tietää, kerroimme hänelle jo.
Gertrud ja minä aiomme erota.
Et tullut isäsi hautajaisiin, mutta tämän tulit kertomaan?
- Minun ei ole helppo käydä täällä. - Olitko sinä todella niin onneton?
- En tarkoittanut sitä. - Mitä sitten?
Sinun ei pitäisi huolehtia Gertrudista.
Aion huolehtia hänestä. Onhan hän jo osavaltion-syyttäjä.
Tienaa paljon minua enemmän.
En ole huolissani Gertrudista.
Olen huolissani sinusta.
"Laula minulle miehestä, muusa.
Maita ja mantuja vaeltaneesta. Monesti joutui kurssiltaan harhaan.
Hän, joka kerran ryösti pyhän Troijan."
215, postia.
217, postia.
220, postia.
121966215.
Numero?
Avaa se.
Testiä, testiä. Yksi, kaksi, kolme.
Homeroksen "Odysseia".
"Laula minulle miehestä, muusa.
Maita ja mantuja vaeltaneesta. Monesti joutui kurssiltaan harhaan.
Hän, joka kerran ryösti pyhän Troijan."
"...kuolonkartanoon. Mutta he pitivät tiukasti kiinni -
toivoen muiden vielä palaavan.
Varjoja kuulujen sankareiden, muinoin kuolleiden miesten, -
ja haamujen iänkaikkisten, mä kaipaan."
"Tule ja laske miekkasi, käykäämme yhdessä vuoteeseen.
Kapua sänkyyni, ja anna rakkauden taian vaikuttaa.
Välillemme syntyy syvä luottamus."
"Kautta maailmain, vasta kun myönnyt lupaamaan, jumalatar, -
valan kautta, ettet enää juoni pääni menoksi."
"Hän alkoi välittömästi toistaa vaatimaani valaa.
Ikänä, ei ikänä hän minua vahingoittaisi.
Kun hän sen on tehnyt, viimein, -
nousen Kirken upeaan vuoteeseen."
"Kun uuden aamun kajo jälleen soi suloisia ensi-säteitään, -
he palasivat saman ikeen alle. Läpi porttien ja kaikuvien pylväikköjen -
he ruoskivat joukkonsa juoksuun ja lensivät, -
jättäen kaiken taakseen. Ja prinssit saapuivat pelloille..."
"...nuo jalorotuiset oriit...
...ja aurinko laski..."
"...on minun alkuni."
"Totisesti. Ja minun täytyy tunnustaa olevani kateellinen.
Se on tosi..."
"Täydellisen mykistävää. Olen pitänyt sitä humpuukina, -
mutta hän nukahti silmieni edessä."
"Hän nosti sanomalehden pöydältä -
ja alkoi kopistella jalkojaan sanomalehteä heiluttaen -
ajaakseen Gregorin takaisin huoneeseensa." "Zhivago... jopa kakku, -
kuten Baba au Rhum, toiselta nimeltään Zhivago bun.
Rekikuskille Moskovassa tarvitsi niinä aikoina sanoa vain -
Zhivago. Aivan kuin olisit..."
Anton Tšehovin "Nainen ja pieni koira."
"Huhuttiin, että rantakadulle oli ilmestynyt uusi kasvo.
Nainen pienen koiran kanssa."
"Dmitri Dmitritch Gurov oli ollut Jaltassa jo kaksi viikkoa, -
joten hän oli tylsistynyt, ja etsi alati uusia kasvoja."
Istuessaan Vernetin paviljongissa, -
hän näki nuoren naisen kävelevän meren rannassa.
Keskikokoisen, nuoren, vaaleahiuksisen naisen, baretti päässään..."
Haluaisin lainata kirjan.
Minkä kirjan?
Onko teillä "Nainen ja pieni koira"?
Mikä on nimesi?
Hanna Schmitz.
Nainen ja pieni koira.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi.
Nainen ja pieni koira.
Länsi-Berliini 1980
Kiitos viimeisimmästä, poika. Pidin siitä paljon.
- Ei kirjettä? - Ei. Kuittaa se.
Pyydän, lähetä enemmän rakkausnovelleja.
Luulen, että Schiller tarvitsee naisen.
Saatko kirjeitäni? Kirjoita minulle, poika.
- Herra Michael Berg? - Kyllä.
Kiitos soitostanne.
- Saitteko kirjeeni? - Minulla on se tässä.
Kuten sanoin, Hanna Schmitz vapautetaan pian.
Hanna on ollut vankilassa yli kaksikymmentä vuotta.
Hänellä ei ole perhettä, eikä ystäviä.
Te olette hänen ainut yhteytensä ulkomaailmaan.
- Ja minulle on kerrottu, ettette käy vierailemassa. - Ei, en käy.
Päästessään ulos, hän tulee tarvitsemaan työpaikan, ja katon päänsä päälle.
Et voi kuvitella, kuinka pelottavalta nykymaailma hänestä näyttää.
Ei ole muita, joilta kysyä.
Mikäli ette ota vastuuta hänestä, -
hänellä ei ole tulevaisuutta.
Hyvin ystävällistä. Kiitos kun kerroitte.
Te olette Michael Berg? Louisa Brenner, hyvää huomenta.
Odotimme teitä aiemmin.
Varoitan etukäteen. Hanna piti itsensä kasassa pitkään.
Hän oli erittäin määrätietoinen. Viime vuosina hän on muuttunut.
Hän päästi irti.
Vien teidät suoraan kanttiiniin.
He ovat juuri päättämässä lounasta.
Neljäs pöytä.
Olet kasvanut isoksi, poika.
Minulla on räätäli-ystävä.
Hän antaa sinulle töitä.
Ja löysin sinulle paikan, jossa asua.
Pieni, mutta mukava paikka.
- Luulen, että pidät siitä. - Kiitos.
On myös paljon kulttuuritoimintaa, johon voin ilmoittaa sinut.
Ja kirjasto on hyvin lähellä.
Luetko paljon?
Pidän enemmän, kun minulle luetaan.
Se on ohi, eikö?
- Menitkö naimisiin? - Kyllä.
Meillä on tytär.
En näe häntä niin usein, kuin haluaisin. Haluaisin nähdä häntä paljon useammin.
Avioliitto ei kestänyt.
Oletko miettinyt paljon menneitä?
- Sinuako tarkoitat? - En.
En tarkoittanut minua.
Ennen oikeudenkäyntiä en ajatellut menneisyyttä ikinä.
- Ei tarvinnut. - Entä nyt?
Mitä tunnet nyt?
Ei sillä ole väliä, mitä tunnen.
Ei sillä ole väliä, mitä ajattelen.
Ei se herätä kuolleita henkiin.
En ollut varma, olitko oppinut.
Olen oppinut, poika.
Olen oppinut lukemaan.
Jos noudan sinut ensi viikolla?
Kuulostaa hyvältä.
Teemmekö sen huomaamatta, vai näkyvästi?
Huomaamatta.
Selvä, huomaamatta.
- Pidä huolta itsestäsi, poika. - Kuin myös.
Nähdään ensi viikolla.
Tulin noutamaan Hanna Schmitziä.
Istukaa, olkaa hyvä.
Hän ei pakannut.
Hän ei koskaan aikonutkaan lähteä.
“Huhuttiin, että rantakadulle oli ilmestynyt uusi kasvo, -
nainen pienen koiran kanssa."
Hän jätti minulle viestin.
Eräänlaisen testamentin.
Luen kohdan, joka koskee sinua.
"Vanhassa teepurkissa on rahaa.
Antakaa ne Michael Bergille.
Hän lähettäköön ne pankissa olevien 7 000 markan lisäksi -
sille tytölle joka selvisi palosta.
Rahat ovat tytölle. Hän saa päättää, mitä tehdä niillä.
Kertokaa myös Michaelille terveisiä."
- Neiti Mather? - Kyllä.
- Michael Berg? - Kyllä.
Odotinkin teitä jo.
- Olkaa hyvä. - Kiitos.
Mikä tuo teidät Yhdysvaltoihin?
Olin jo täällä. Kävin konferenssissa Bostonissa.
Olette siis lakimies? Kirjeenne oli mielenkiintoinen, -
mutta en ymmärtänyt kaikkea.
- Olitteko läsnä oikeudessa? - Kyllä. Miltei 20 vuotta sitten.
Opiskelin silloin oikeustieteitä. Muistan teidät ja äitinne hyvin.
Äitini kuoli Israelissa vuosia sitten.
- Otan osaa. - Jatkakaa, olkaa hyvä.
Ehkä olettekin kuullut, että Hanna Schmitz on kuollut.
Hän tappoi itsensä.
Oliko hän ystävänne?
Tavallaan.
Asia on yksinkertainen.
Hanna oli lukutaidoton suurimman osan elämästään.
Selittääkö se hänen tekonsa?
- Ei. - Antaako se ne anteeksi?
Hän opetteli lukemaan vankilassa ollessaan.
Lähetin hänelle nauhoja.
Hän piti aina siitä, kun hänelle luettiin.
Voisitteko olla rehellinen minulle? Ainakin aluksi.
Minkä tyyppinen ystävyytenne oli?
Nuorena minulla oli suhde Hannan kanssa.
En usko voivani auttaa, herra Berg.
- Enkä haluaisi, vaikka voisin. - Tapasin hänen noin 16-vuotiaana.
Suhde kesti vain kesän. Mutta...
Mutta mitä?
Ymmärrän.
Ymmärsikö Hanna Schmitz vaikutusta, joka hänellä oli elämääsi?
Hän on tehnyt pahempaakin toisille.
En ole koskaan kertonut kenellekään.
Ihmiset kysyvät jatkuvasti, mitä opin leireillä.
Leirit eivät olleet terapiaistuntoja.
Miksikä niitä paikkoja luulit? Yliopistoiksiko?
Emme menneet sinne oppimaan.
Näistä asioista tulee varmaksi.
Mitä pyydät? Anteeksiantoa hänelle? Haluatko vain itsellesi paremman mielen?
Neuvon menemään teatteriin, jos kaipaatte puhdistusta.
Lukekaa kirjoja. Älkää menkö leireille.
Leirit eivät tarjoa mitään.
Eivät mitään.
Hän halusi...
Hän halusi jättää teille rahansa.
- Minulla on ne mukanani. - Mitä teen niillä?
Mitä parhaaksi näette.
Tässä.
Pikkutyttönä säilytin aarteitani teepurkissa.
Ei aivan tällaista. Siinä oli kyrillisiä kirjaimia.
Otin sen mukaani leirille, -
- mutta se varastettiin. - Mitä siinä oli?
Tavaroita, joilla oli tunnearvoa. Koiramme karvaa.
Liput oopperaan, jonne isämme vei meidät.
Sitä ei varastettu sisältönsä vuoksi.
Itse tinapurkki oli arvokas.
Mitä siitä pystyi tekemään.
Minulla ei ole käyttöä näille rahoille.
Jos annan sen johonkin juutalaisvainoihin liittyvään, -
se olisi kuin synninpäästö.
Siihen minulla ei ole halua eikä valtuuksia.
Minusta ne voitaisiin antaa järjestölle, joka tukee lukutaidon levittämistä.
Hyvä.
Onko sellaista juutalaisjärjestöä?
Ihmettelisin, jos ei olisi. Kaikelle on juutalaisjärjestö.
Vaikkei lukutaidottomuus ole yleinen ongelma juutalaisilla.
Ottakaa siitä selvää. Lähettäkää rahat heille.
Teenkö lahjoituksen Hannan nimissä?
Kuten parhaaksi näette.
Pidän purkin.
Kiitos.
Tammikuu 1995
- Minne olemme menossa? - Luulin sinun pitävän yllätyksistä.
Niin pidänkin.
Kuka hän oli?
Tämän halusin kertoa sinulle.
Siksi olemme täällä.
Kerro.
Olin viidentoista.
Olin tulossa koulusta kotiin.
Olin sairas.
Eräs nainen auttoi minua.